Dette har hendt.
Noe ingen av oss kan innrømme,
med hensyn til jobbforholdet vårt, militærgradene våre.
Jeg dro ikke...
For jeg bryr meg om henne...
Det er på tide å kvitte seg med det som hindrer deg fra å finne glede.
Du fortjener å elske noen.
- Hva heter han? - Hvorfor...
- Nynning. - Pete.
- Pete? - Pete Shanahan, politi.
Herregud!
Kanskje jeg gjorde noe bra nå og da,
men ingenting jeg har gjort virker til å ha endret noe.
Det er bare én ting vi virkelig kan styre.
Om vi er gode eller onde.
Jeg vet hvem du er, Daniel Jackson, men du vet ikke hvem jeg er.
Nei. Ikke gjør dette.
- I fjor døde du. - Er jeg død?
Du steg til et høyere eksistensnivå.
Han ble strålet bort foran øynene våre.
Menneskeform-replikatoren prøver å sonde sinnet ditt akkurat nå.
Når hun er ferdig, vil hun drepe deg.
Og når den tid kommer, får du et valg.
En jaffa-opprørsstyrke har tatt kontroll over tempelet i Dakara.
Få flåten til å bryte kontakten med replikatorene.
Ta det tilbake, koste hva det koste vil.
Vi har funnet antikkvåpenet på Dakara.
Tror du Daniel var innblandet?
Jeg vet ikke.
Du har sviktet meg.
Vi har visst en stund at vi ikke kan stole på jaffaene lenger.
Den gjenværende hæren med kull-krigere
har enda en utmerket sjanse til å ta Dakara igjen, men...
Verre enn nederlag.
Verre enn feighet.
Du har sveket meg.
Trodde du ikke at jeg ville finne ut hva du hadde gjort?
Hvordan kan du fremdeles undervurdere kreftene mine?
Metodene dine var unødvendige,
siden det var en annen måte å beseire replikatorene på.
Jeg sparer livet ditt for øyeblikket,
så du kan bevitne resultatet av dine handlinger.
Først skal jeg ta Dakara igjen.
Deretter, takket være endringene du gjorde til stjerneporten,
skal jeg ødelegge alt levende i denne galaksen,
inkludert deg, alt på en gang.
Jeg forstår ikke.
Du kunne ha endret stjerneporten selv.
Du kan ikke vite hva som er nødvendig
og hva som ikke er det i den store planen.
Hvem sin store plan?
Min.
Ok, ja. Ok...
Det er alt jeg vet. Det var godt å se deg.
Beklager. Jeg så du var med noen. Jeg ville ikke forstyrre.
- Hva skjer? - Hvem var det?
Kerry Johnson.
- CIA. - Jeg har hørt navnet.
Hun ledet etterforskningen på goa'ulder fremdeles på frifot
- etter hendelsen med Forvaltningen. - Ja.
- Sir, jeg ville snakke med deg om... - Carter...
- Vi har ikke hørt fra ham på en uke. - Det betyr ingenting.
Vi vet han ble fanget av replikatorene.
Han var nok om bord et replikatorskip da det gikk i oppløsning.
Vi vet bare at han er savnet.
- Før eller siden... - Glem det!
Jeg faller ikke for det denne gangen.
- Faller for det? - Ja.
Hvor mange ganger har du trodd at han var borte,
og så dukker han opp på et eller annet vis.
Unnskyld, men vi holder ingen minnegudstjeneste
for noen som ikke er død.
Hører du? Jeg tror det ikke!
Hva? Han venter bare på at vi skal si masse fint om ham.
Så kommer han valsende inn den døra.
Som akkurat nå.
Valsende.
Nå.
Vennligst SETT DEG
Hva skal det være?
Brødrene Bra'tac fra Chulak
og Teal'c av tau'riene.
For deres utholdelige mot og visjoner,
for viljestyrken som har gitt oss friheten fra goa'uldene,
en fremtid vi ennå har til gode å begripe,
men som vil bli avgjort av vår egen frigjørende vilje,
gir jeg dere herved den største æren noen jaffa kan få.
Fra i dag av skal dere begge være kjent som blodsbrødre
av alle jaffaer!
Brødre!
Fra i dag av skal ingen jaffa bøye seg for noen,
og aldri igjen for en falsk gud.
Hill broder Bra'tac!
- Hill! - Hill!
Hill broder Teal'c!
- Hill! - Hill!
Vær stolt, Teal'c. I dag er vi fri.
Denne dagen er ennå ikke over, bror.
Da skal jeg være stolt for deg og av deg.
- Hei! - Hei!
Takk, flysoldat.
Dette er spennende. Hva er overraskelsen?
Det får du se.
Får jeg gå gjennom stjerneporten? Hvilken planet skal vi til?
Du får ikke gå gjennom stjerneporten.
Ok, jeg er litt skuffet.
Men likevel, full sikkerhetsklarering, et fullt adgangspass til SGC,
- dette må være stort. - Å, ja, det er stort.
Pete Shanahan? Jacob Carter. Pappa, dette er Pete.
- Pappa? - Ikke helt ennå.
Du må faktisk gifte deg med datteren min før du kan kalle meg det.
Jeg bare... Jeg menter... Stamme, stamme.
Det er en ære å få møte deg, sir.
- Hvorfor sa du ikke noe? - Jeg ville ikke gjøre deg nervøs.
Hvorfor skulle jeg bli det? Nei. Jeg har ønsket å treffe deg.
Jeg tror det var Sam som var nervøs.
Hvordan hjalp det å ikke si noe?
Det gjorde ikke det.
Dette er flott!
Har du virkelig en av de greiene i hodet ditt?
Hvis du mener en 2000 år gammel tok'ra-symbiot,
- så ja. - Ærlig talt. Kom igjen.
Det må virkelig være så snodig.
Det er merkelig.
Hva må jeg gjøre for å få mer kaffe her?
Finn opplysningen din.
Ingen meny?
Vi trenger ikke det her. Bare bestill det du vil ha.
Jeg tar sannheten og en kuvert med klarhet, takk.
Replikatorversjonen av Sam var inni hodet ditt
og prøvde å få adgang til underbevisstheten din,
men du tok kontroll over henne isteden.
Hun drepte deg for å stanse deg. Da tok jeg affære.
- Hvordan da? - Ganske tydelig.
Vi prøver å gjøre til lags. Kundene kommer først.
Så jeg har steget opp igjen?
lkke akkurat. Mer som et stopp på veien.
Du må ta det valget selv.
- Vafler. - Bacon ved siden av?
Nei, jeg husker dette stedet.
Det burde du. Det kom fra minnet ditt.
Bestefar tok meg hit etter mine foreldres begravelse.
Jeg spiste vafler.
- Vafler skal bli. - Vent!
Hvordan kan jeg vite at det virkelig er deg denne gangen?
At det ikke er et triks fra replikator-Sam
for å hindre meg i å kontrollere henne?
Hvor dyp er elva hvis du ikke kan se bunnen?
Dypere enn kaffen i koppen min, det er sikkert.
Unnskyld. Frank, jeg trenger en skinkepannekake,
to rørte egg på ristet brød med stekte poteter på siden,
en varm eplepai med ost og to vafler.
Å, ja. Ikke noe bacon.
Vi har drømt så lenge om denne dagen,
kjempet så hardt for den og ofret så mye.
- Nå som den er her... - Den er ikke her, bror.
Maktbalansen har endret seg, Teal'c.
Seieren vår her på Dakara har snudd tidevannet.
Jaffaer overalt forlater de gamle måtene,
ser goa'uldene for de falske gudene de er.
Vi er tåpelige som jubler over å ha beseiret goa'uldene
når ikke alle er døde.
Anubis' hevdelse som gud er falsk, men kreftene hans er så visst ikke det.
Enig. Han må takles.
Men for en gangs skyld kan vi ha større bekymringer
enn utslettelsen av alle goa'ulder.
Vi var så opptatt av å erverve oss friheten
at vi på langt nær planla nok med hensyn til ettervirkningene.
Jaffaene har kjempet mot hverandre så lenge
at det kan bli like vanskelig å forene dem
som å overbevise dem om å frigjøre seg fra goa'uldene.
Generasjoner av krig og mistro blir ikke leget over natten.
Nei. Hvis vi ikke organiserer oss raskt, vil friheten bli anarki.
Yppersteprestene foreslår at det dannes et lederskap.
Det er lurt.
De ønsker at vi begge er med i rådet.
Du vet det vil ta deg bort fra tau'riene.
Ditt formål med å slutte deg til dem, var en dag å frigjøre jaffaene.
Nå har den dagen grydd.
Du må ikke svikte folket ditt når vi trenger deg mest.
Det er jeg klar over.
Rådet vil presidere fra jaffaenes nye hjemmeverden,
hvor en stor by skal reises,
et paradis for alle dem som har valgt friheten.
Her, på Dakaras hellige grunn.
Hei. Jeg kjenner deg.
- Jaså? - Ja.
Fyren fra avisen, dr. Daniel Jackson.
The Ascended Times JACKSON FREMDELES UBESTEMT
Det er greit. Behold den. Jeg er ferdig.
- Takk. - Det er greit.
Anubis planlegger å ta Dakara tilbake
Skal du besøke Mark og ungene på denne turen?
I morgen.
Er alt i orden?
Jeg er bare ikke så sulten.
Du har vært ganske stille.
Jeg har det bra.
Pappa?
Hva?
Det er to timer siden Pete dro. Du har ikke sagt et ord.
- Jo. - "Han virker grei"?
Jeg tror det er tre ord.
- Jeg skal gifte meg med ham. - Jeg vet det.
Jeg har akkurat møtt ham. Hva vil du jeg skal si?
Jeg vet hvor lykkelig han gjør deg. Det er alt som betyr noe.
Ok.
- Selmak likte ham godt. - Selmak?
Ja, og han er god til å bedømme folk.
Greit.
Hør her, Sam, jeg er sliten.
Det har vært en lang dag. Jeg tror jeg legger meg tidlig.
- Er du sikker på at ikke noe er galt? - Ja.
- Jeg ser deg i morgen. - God natt.
- Hva? - Jeg er lei for at jeg vekket deg, sir.
Teal'c har kommet tilbake, og vi har visst et problem.
Jeg visste det.
Greit. Jeg kommer så fort jeg kan.
Søren.
Hva var det?
Trøbbel i Jaffa-land.
Jeg må gå. Jeg er lei for det.
- Vet du om dette? - Ja.
- Skal du ikke gjøre noe med det? - Du vet jeg ikke kan det.
Jeg skal så visst ikke bare sitte her og la dette skje.
Du kan ikke dra. Du har ikke steget opp ennå.
Går du gjennom den døra, velger du alternativet.
Sier du at jeg vil dø?
Omtrent.
Ok, få meg til å stige opp.
Det betyr ikke at du vil kunne hjelpe vennene dine.
- Du kjenner reglene. - Men når jeg har steget opp,
kan jeg velge å anta menneskeform igjen, som sist gang.
Teknisk sett ja. Men du kan ikke ta avisen med deg.
Du vil ikke ha noe av kunnskapen du har fått her,
og lykke til med å noensinne stige opp igjen.
Jeg vil så visst ikke hjelpe deg en tredje gang.
Så jeg kan vite om at Anubis planlegger å ødelegge galaksens liv,
og alt jeg kan gjøre med det, er å bli her og overveie min egen opplysning?
Du kan spise vaflene dine.
Ingen sirup?
Hei, hvordan går det? Jeg er Daniel Jackson.
Jeg lurte bare på om jeg kunne låne sirupen.
Selv om jeg vet at det ikke er et lån,
for jeg vil jo ikke gi tilbake det jeg bruker.
Nyt måltidet.
Hei, folkens. Hvordan går det?
De vil ikke snakke med deg.
Hvorfor ikke? Hvem er de?
Andre. Du er ikke en av dem ennå.
Du mener antikker.
Et par av dem.
- Hva gjør de her? - Ser på.
- Meg. - Meg også.
Jeg sa det før. De ser alltid på.
Du ville ha litt sirup?
Jeg skulle ønske dere sprengte det da dere hadde sjansen.
Vi måtte iallfall sørge for at alle replikatorene var eliminert.
Og selv om vi visstnok ble kvitt alle i denne galaksen,
kan det være flere andre steder som kan bli en trussel igjen.
Vi ville finne ut hvordan våpenet fungerte,
i tilfelle vi noensinne trengte noe som dette igjen.
Flott. Nå har jaffaene noe
som kan sprenge hele universet med ett tastetrykk.
Jaffaene vil forsvare Dakara med sine liv.
Vil du forklare for meg hvorfor de ikke ødelegger det?
Ruinene av Dakara har blitt et frihetssymbol.
Og jaffaene tror at våpenets krefter hjalp til å frigjøre dem
ved å ødelegge replikatorene.
De tror òg at hvis de kontrollerer kreftene dets,
vil det hjelpe å trygge friheten i fremtiden.
Og skaffe dem omtrent alt de vil ha.
Jaffaene ville aldri brukt det slik.
Jack har rett. Ingen burde ha slike krefter.
Unnskyld. Jeg trodde jeg slo den av.
Er vi alle enige?
Det må gå på en eller annen måte. Ikke sant?
- Jo. - Takk.
Hvis du foreslår at vi ødelegger dette våpenet,
mot Høyesterådets ønsker,
må jeg påpeke at det ikke ville vært et godt trekk
i forholdet mellom tau'riene og den nydannede, frie Jaffa-nasjonen.
Hvorfor gjør ikke dere det? De hater allerede tok'raene.
For å være ærlig, kan en plan allerede være i aksjon.
Men som du vet, er ikke Selmak og jeg del av diskusjonen lenger.
- Ja? - Unnskyld at jeg forstyrrer, sir.
Oberst, det er telefon til deg. Det er visst viktig.
Unnskyld.
Carter.
Teal'c og jeg har arrangert et nytt møte med Jaffa-rådet.
Vi håper å fortsette å styrke båndet
mellom tidligere krigende jaffaer ved å fokusere på vår felles fiende.
Jeg vet det. Men dette er ikke et godt tidspunkt.
Det er fremdeles mange goa'ulder som er en trussel.
Jeg vet det. Jeg er lei for det.
Jeg vet ikke. Det kan ta en time. Det kan ta hele dagen.
Ja, jeg vet det.
Ok. Jeg også. Ha det.
Beklager det, sir.
- Krise? - Nei. Bare en misforståelse.
Skulle ikke du møte Pete i blomsterbutikken i morges?
Nei, pappa.
Jeg er sikker på at det var det du sa. For bryllupet.
Jeg vet det.
Bare gå, Carter.
- Det skulle vært fridagen din likevel. - Det er greit, sir.
Teal'c og Bra'tac møter jaffaene.
Det er ikke noe å gjøre her. Gå og plukk blomster.
Hva?
- Mer kaffe? - Gjerne.
- Kan du sette deg et øyeblikk? - Ok.
Hvordan skal jeg si det? Jøss, så sliten jeg er i beina.
Det er bra.
- Hvordan er vaflene dine? - De beste jeg har smakt.
Kan du fortelle meg hvorfor du hindret meg
i å drepe Anubis sist gang jeg var oppe?
Hadde ikke jeg stoppet deg, ville de andre gjort det.
Og de ville ikke vært så greie.
Ville de ikke ha slettet minnet mitt
- og forlatt meg naken på en planet? - Det var ditt valg.
Ok, kanskje ikke at du var naken.
Men jeg slettet ikke minnet ditt helt, selv om jeg skulle.
Hvorfor er det greit å bryte noen regler og ikke andre?
Hvis du visste jeg hadde problemer med å følge reglene sist,
hvorfor tilbød du meg å stige opp igjen?
Fordi jeg ikke vil se deg dø
uten å ha gitt deg minst én ny sjanse.
Jeg hadde problemer med å følge reglene.
Jeg skal egentlig ikke hjelpe folk å stige opp.
Du skal liksom gjøre det på egen hånd.
Men du gjør det.
Jeg tøyer reglene.
Tro meg, jeg har krysset grensen et par ganger og betalt dyrt for det.
Poenget er at du bare må være villig
til å legge din tidligere menneskelige eksistens i den rette sammenhengen.
Unnskyld, jeg må tilbake på jobb.
Kaffe, takk.
Sjokolade eller vanilje?
Beklager, hva sa du?
Sjokolade eller vanilje. Kaken.
I tilfelle du ikke når møtet med matleverandøren.
Unnskyld. Jeg vil virkelig være del av dette.
- Det håper jeg. Det er ditt bryllup også. - Jeg vet det.
Jeg skjønner at dette må være merkelig for deg.
Å bekymre seg for bordsettinger
når vi kan drepes av romvesener når som helst.
Litt.
Vi skal vel ikke til å bli drept av romvesener?
Nei.
For du virker litt langt borte.
Unnskyld.
- Likte pappa meg? - Selvsagt! Hvorfor skulle han ikke det?
- Tøff fyr å vurdere. - Du må bare bli kjent med ham.
Hva med Selmak?
Han syns du var sjarmerende.
- Til menneske å være. - Det er generelt sett typen min.
Bra!
Sa jeg også at jeg har en overraskelse til deg?
Nei, hva er det?
Vanskelig! Du får se.
Rådet forblir uvillig til å ødelegge våpenet
av frykt for at det vil svekke jaffaenes vilje til å stå samlet
mot de gjenværende goa'uldene.
Du skjønner vel at vi må anse den saken som en trussel mot vår sikkerhet?
Så visst.
Rådet forstår faren og har bestemt seg for å handle
ved å aggressivt lete opp og drepe Anubis.
Når den trusselen er eliminert,
vil de revurdere avgjørelsen om å ødelegge våpenet.
Vi vet vel ikke engang om Anubis kan drepes?
Vi må ikke foreslå for jaffaene at han ikke kan drepes.
Vi kan i det minste eliminere Anubis' gjenværende styrker.
Jeg tror denne søken vil samle mange av hærene som fremdeles er splittet
ved å gi den et felles mål.
Har dere noe å gå på?
Mange av kull-krigerne ble drept i kampen mot replikatorene,
men etterretning viser
at Anubis kan styre de gjenværende kull-krigerne mot Tartarus.
Vi forbereder et motangrep.
- Hei. - Hei Daniel. Hvordan går det?
Kjenner vi hverandre? Jeg føler at jeg kjenner deg.
Kall meg Jim. Vi traff hverandre sist gang du steg opp.
Hyggelig å treffe deg igjen.
Så du har ennå ikke bestemt deg? Døden eller evig opplysning.
Jeg ser virkelig ikke at det er noe valg.
Jeg vil selvsagt ikke være død. Det er bare det at...
Grunnen til at jeg kom bort, var for å spørre deg...
Hvorfor snakker du til meg?
Mener du siden de andre snobbene ikke engang vil se på deg?
Jeg er annerledes, som Oma.
Jaså? For jeg fikk inntrykk av at dere to ikke er helt enige.
Hva? Den lille... Det var ingenting.
Vi opererer begge litt utenfor de vanlige reglene og forskriftene.
Noen ganger er vi uenige om hvor langt utenfor vi bør gå.
Det er alt.
- Jaså? - Ja.
Så lenge de andre ikke dreper meg,
har jeg det vel bra.
Det er vel det jeg prøver å finne ut.
Jeg føler at hvis jeg går med på å stige opp,
så inngår jeg en kontrakt som jeg ikke engang vet hva inneholder.
Jeg hadde litt problemer med detaljene sist.
Det skal være visst.
Vet du om det?
Det er allment kjent.
Jeg skjønner ikke hvordan jeg kan godta å se på
at Anubis ødelegger alt levende liv i hele galaksen.
Den er vrien.
Apropos det, har du sett siste nytt?
Hemmelig plan avslørt
Anubis' usle plan for å få igjen antikt ødeleggelsesvåpen
Han er slu.
Kjenner reglene inn og ut. Jeg gir ham 3-1 odds for å lykkes.
Vil du vite ironien i det hele?
Det våpenet ble opprinnelig brukt av antikkene
for å skape liv i Melkeveien.
Vel, gjenskape det etter pesten.
Ikke tull.
Nå blir alt ugjort med ett tastetrykk,
og Anubis kan gjenskape ting på nytt igjen slik han liker det.
En million eller så år med evolusjon bortkastet.
Jeg sier at noen bør gjøre noe for å stoppe ham!
Ingen vil gjøre noe.
Kan jeg få en kaffe?
- Kan jeg åpne dem nå? - Nesten.
Ok. Nå.
Hva syns du?
Vel...
- Målløs, hva? - Ja.
Er det ikke flott? Husker du vår første natt sammen?
Du beskrev det huset du alltid har ønsket deg.
Jeg kan ikke tro dette.
Kjøkkenet er ikke gult, men vi kan male. Kom igjen. La meg vise deg.
Og du vil ikke tro den hagen.
- Hunden vil elske den. - Hunden?
Dette er ille.
Ja.
Paien er herlig, og det er ikke noe å skylle den ned med.
Kan du gjøre noe for å stoppe Anubis?
Du sa at noen burde gjøre noe.
Ja, jeg gjorde det, ikke sant?
Når det gjelder hva som kan gjøres,
så er det litt komplisert.
Ja, det sier Oma.
Ja, jeg tror ikke hun fortalte deg alt.
- Hva skal det bety? - Jeg sier bare...
Jeg har sagt for mye allerede.
Nei, det har du ikke. Du har nesten ikke sagt noe.
Du ga opp evig opplysning,
all kunnskap og makt i universet.
Hvorfor tror du at du gjorde det?
For å kjempe for menneskeheten.
Ja, veldig stort av deg.
Du fornektet alt Oma tilbød deg,
og nå gir hun deg en ny sjanse
basert på hennes hjertes godhet?
Det er poenget, ikke sant? Hun har steget opp. Hun er god.
Klart, beste intensjoner.
Vet du hva som skjedde mellom meg og Oma?
Hvorfor valgte jeg å anta menneskelig form igjen?
Du bør spørre Oma.
Hei sir.
Carter!
Jeg er lei for å måtte bry deg hjemme slik, men...
Hvordan visste du at jeg var her?
Jeg så røyken.
Å, ja.
Er dette ok? Jeg kunne har ringt først, men...
Nei, ja. Jeg mener, det er greit.
Så...
Hva fører deg hit på slik en fin dag i hagen min?
Jeg har faktisk sittet i innkjørselen din de siste ti minuttene
og prøvd å finne mot til å komme og snakke med deg.
Sannheten er at jeg har prøvd å finne mot mye lenger enn det.
Pete har betalt depositum på et hus.
Så flott.
Det er et vakkert hus.
Men...
Sannheten er at jeg kanskje angrer på bryllupet.
Hvorfor det?
Jo nærmere det kommer, desto mer føler jeg at
at jeg begår en stor feil.
Carter, jeg vet ikke hva...
Jeg er lei for å bry deg med dette, men
det er faktisk en veldig god grunn til at jeg bryr deg med dette,
og hvis jeg ikke sier det nå, vil jeg kanskje aldri...
Jack, jeg lette overalt. Jeg kunne ikke finne...
Oberst Carter.
Ms. Johnson.
Ja, jeg...
Vi bare møtes her i hagen min denne fine dagen
for å diskutere statsforretninger.
Dette er pinlig.
Syns du?
Jack ville ikke at noen i SGC skulle vite om oss.
Nei. Hør her, jeg...
Unnskyld. Dette er min feil.
Jeg skulle ikke kommet innom uanmeldt på denne måten.
Vel, nå som hemmeligheten er avslørt og du er her,
hvorfor blir du ikke?
Det er sikkert nok forkullet kjøtt på grillen til alle tre.
Nei, takk, jeg...
Det er SGC.
Oberst Carter.
Hva? Når?
Ok. Jeg er på vei.
Jeg må gå. Det er faren min.
Du kan ikke bli her for alltid, vet du.
Vel, det kunne du vel. Jeg vet ikke hvorfor du ville ønske det.
Bortsett fra den flotte servicen.
Jeg vil jo naturligvis ikke bare dø.
Det finnes vel ikke en annen mulighet?
Jeg kan ikke gå inn på det.
Hva hindrer deg i å stige opp?
Jeg vet ikke.
Det må være noe som holder deg igjen, får deg til å tvile på deg selv.
Kanskje det ikke er meg jeg tviler på.
Om du velger å godta å leve på et høyere eksistensplan eller ei,
har ikke noe å gjøre med meg eller noe jeg kan eller ikke kan si deg.
Det er helt opp til deg.
Men det er noe du ikke forteller meg.
Sa Jim det? Du burde ikke høre på ham.
- Hvorfor ikke? - Fordi.
Godt svar.
Ja.
Pappa?
Jeg er lei for det, små'n. Det er vi begge.
For hva? Hva skjer?
Jeg ville ikke ødelegge alt på denne måten.
Pappa?
Det er Selmak. Han er døende.
Herregud. Jeg er så lei for det.
Det er greit. Han har det bra.
Han har levd et ganske rikt liv.
Jeg levde ikke med Jolinar så lenge,
men jeg tror jeg har en anelse om hvordan det er.
Dette er litt annerledes, Sam.
Som du vet, når en tok'ra-symbiot dør,
så kan de forhindre at verten dør, som Jolinar gjorde med deg.
Problemet er
at den siste uselviske handlingen krever energi og bevisst innsats.
Hva sier du?
Selmak burde egentlig ha dødd for flere uker siden.
Jeg ville ikke la ham gå. Jeg trodde vi trengte ham,
at jeg trengte ham for å hjelpe deg å stoppe replikatorene.
Pappa?
Han holdt ut så lenge han kunne.
Så gikk han inn i koma rett etter at vi aktiverte våpenet på Dakara.
Har du visst om dette helt siden da?
Jeg ville ikke ødelegge bryllupet ditt. Jeg trodde vi ville greie det til da.
Vi?
Han er så vidt i live.
Jeg vil dø med ham, Sam.
Hvor er hun?
Jeg vet ikke. Ute og gjør det hun gjør når hun ikke er her.
- Spurte du henne? - Jepp.
- Ville hun ikke si det? - Niks.
Du måtte finne ut av det selv sist gang også.
- Jøss, så forbanna du var. - På hva da?
Si det.
Hva vet du om Anubis?
Jeg vet at han er halvveis steget opp, hva det enn betyr.
Det er mange eksistensplan mellom menneskelig eksistens og oppstigning.
De andre bruker sine kollektive krefter
for å forhindre ham i å påvirke noe på et stort, kosmisk nivå.
Men det er greit at han ødelegger en hel galakse?
Det er greit for ham å gjøre alt han kunne ha gjort
den gangen han var en vanlig goa'uld.
Jeg skjønner. Hva har dette med Oma å gjøre?
Goa'ulder er onde, og Anubis er den ondeste av dem.
Og?
Og oppstigning krever at noen har en ren ånd.
En må være god til margen for å oppnå opplysning.
Så hvordan kan en som Anubis stige opp?
Nå skjønner han det!
Oma hjelper folk, men hun ville aldri hjulpet Anubis!
Kanskje ikke med vilje.
Sier du at han lurte henne på et vis?
Regel nummer én!
Intet oppsteget enkeltindivid skal hjelpe en lavere å stige opp!
Lavere er det vi kaller mennesker og slikt.
Hvis du fortjener å være her, bør du kunne komme hit på egen hånd.
Hvis det fantes et unntak, av hvilken som helst grunn,
kan et flertall av kollektivet slippe deg inn.
Men Oma tror hun vet bedre, og hun har blitt straffet for det.
Jeg innrømmer at hun for det meste tok gode folk om bord,
men som det gamle ordtaket sier: Ingen er perfekte,
ikke engang oss høyere vesener.
Oma hjalp Anubis å stige opp.
Kom deg ut.
Kom deg ut nå.
Jøss, se hvor mye klokken er.
Må stikke. Har forretninger å se til.
Men det var hyggelig å snakke med deg.
Et par tok'raer har svart. De vil vise sin respekt.
De kan komme.
Jeg kan ikke tro at det ikke er noe de kan gjøre.
De kan fjerne en goa'uld.
I løpet av de siste årene har du nesten lykkes med å redde en vert.
Den prosessen dreper symbioten momentant, før den frigir giftene.
Det er for sent for det, Sam.
Jeg er lei for det.
Jeg hater å gjøre dette mot deg,
men jeg burde vært død for fire år siden.
Siden da har jeg vært over hele galaksen.
Jeg har gjort ting de fleste aldri har drømt om.
Jeg har hørt det før.
Jeg vil bare vite at du vil bli lykkelig.
Det vil jeg.
Ikke la reglene stå i veien for deg.
Hva snakker du om?
Du vervet deg i luftforsvaret på grunn av meg.
Jeg elsker jobben min.
Du kan fremdeles få alt du vil.
Det har jeg, pappa.
Virkelig.
Hvordan har oberst Carters far det?
Det ser ikke bra ut.
Det var leit å høre det.
Lukker døren.
Ja, svært symbolsk.
Virkelig?
Jeg liker deg virkelig.
Vi er bra sammen.
Ja.
Det er vi.
Men...
Du har problemer.
Det er greit. Det har vi alle.
Det er bare ett bestemt et som jeg ikke tror jeg kan like med.
Leve med.
Jeg må ut, før jeg blir mer involvert.
Vi kan vel fremdeles jobbe sammen?
Jeg ville hate å måtte be om forflytting.
Dette er virkelig viktig for meg.
Vi ble enige om at dette aldri ville påvirke jobben.
- Det gjorde vi. - Bra.
Det er bare én ting jeg ikke skjønner.
Bare én?
Er luftforsvaret det eneste som holder dere to fra hverandre?
Regler og forskrifter?
For hvis det er det, begår du en fryktelig stor feil.
Og du vet hva jeg burde gjøre?
Pensjoner deg.
- Igjen? - Ikke misforstå.
Du anses som uvurderlig for programmet av Pentagon,
men presidenten har utnevnt en sivilperson til å drive SGC før.
Bare en idé.
Tiden er inne for denne antikke krigeren til å kjempe en siste kamp.
Jeg tror ikke det, gamle mann.
Denne seieren vil gi oss mange nye utfordringer
som vil kreve din visdom og sunne bedømmelse.
Det våre folk vil kreve, er en ung, vital ledelse,
og det er noe som andre er bedre skikket til å levere.
Du er bare så gammel som du føler deg.
Snakk til meg om 50 år.
Det skal jeg.
Så det er sant.
Han lurte meg.
Hvordan? Så du det ikke?
Nei.
Han må ha funnet en gammel, antikk forskning på oppstigning.
Da han kom til Kheb, visste han hva han gjorde.
Da jeg innså den grusomme feilen jeg hadde gjort,
prøvde jeg å gjøre det om, men jeg klarte det ikke.
Det var da de andre tok affære.
Men de sendte ham bare halvveis tilbake. Hvorfor ikke helt?
- Det er innviklet. - Ja, hva er ikke innviklet her?
De advarte ham.
Han fikk ikke lov til å bruke noen kunnskaper eller krefter
med mindre han ellers ville ha fått dem som en goa'uld.
Jeg forstår ikke. De lot ham herje.
Bryr de seg ikke om han ødelegger alt liv i galaksen,
liv de selv skapte?
De har ikke hindret meg i å fortsette mitt arbeid.
Jeg har prøvd å gjøre opp for det, hjelpe når jeg kan.
Det er straffen din.
Du tvinges til å se på uten å kunne gripe inn.
La Anubis gjøre hva han vil, bare for å straffe deg?
Jeg sa det til deg før. På galaksen du kommer fra
er eksistensplanet så lite og ubetydelig
sammenlignet med resten av universet.
Jeg bryr meg ikke. Det er galt.
Det var det du sa sist gang.
Unnskyld meg!
Holder det ikke nå?
En galakse av uskyldige som har vært slaver og blitt torturert i generasjoner,
nå på randen av å bli drept for ingenting?
For hva?
For én feil som en god person gjorde da hun prøvde å gjøre en god gjerning.
Det minste dere kan gjøre er å høre på meg!
Det kan ikke være mot de store, høyttravende kosmiske reglene!
Hei! Jeg snakker til deg!
Ok.
Jeg vet at dere kan høre meg.
Har hun ikke lidd nok?
Det er nok av andre folk som har lidd for å straffe henne.
- Syns dere ikke dere har vist henne? - Det er poenget, Daniel. De syns ikke det.
Jeg bryter den samme regelen, hjelper folk å stige opp.
Det er derfor du er her.
Hva om du sluttet?
Det ville ikke omgjort problemet.
Derfor fortsetter jeg å gjøre det jeg gjør.
Anubis kan ikke drepes. Ikke av deg, ikke av meg.
Han er ikke her. Ingen er her.
Forsvarsverket vi kjempet oss gjennom er automatisert.
Har vi blitt lurt?
Anubis ga oss denne etterretningen for å lokke oss hit.
Styrkene våre som forsvarer Dakara er utmattet.
Vi kunne ikke ha visst det, bror.
Du hadde rett, gamle venn.
Våpenet i Dakara skulle ha blitt ødelagt.
Går det bra med deg?
Jeg har det faktisk bare bra.
Bra, selv så rart det høres ut.
Jeg trodde jeg mistet ham for fire år siden.
Siden da har vi stått hverandre nærmere enn noen gang.
På en måte ga Selmak meg den faren jeg aldri trodde jeg ville kjenne.
Kom hit.
Takk, sir.
For hva?
For at du er her for meg.
Alltid.
Jeg er klar.
Jeg elsker deg.
- Kan jeg få en kaffe? - Hent den selv.
Det gjør jeg gjerne.
Hei Danny-gutt, har du lest avisen?
- Nei. Hva står det? - Trikset virket.
De dumme jaffaene tok halvparten av skipene for å finne Anubis.
Imens ble hæren hans satt til angrep på Dakara.
De gjenværende opprørs-jaffaene som vokter Dakara blir slaktet.
Det er bare et spørsmål om tid før gamle Anubis får tak i våpenet.
Unnskyld. Du høres nesten lykkelig ut.
- Hvem, jeg? - Ja.
Hva har du mot Oma?
- Daniel. - Nei, jeg vil vite det.
Du ser ikke bare på. Du kommer inn hit for å godte deg.
Hvorfor nyter du straffen hennes så?
Jeg? Jeg har ikke noe mot Oma. Jeg syns hun er flott, gjør jeg ikke?
Det var hun som hjalp meg å stige opp.
Nå skjønner du det.
Du er Anubis.
Skål!
Jeg visste det fra begynnelsen.
Jeg tenkte vel bare da du sa ja at...
Du var verdt risken.
Ikke si at jeg fortjener bedre.
Det kan ikke bli mye bedre enn deg.
Det er ikke sant.
Jeg vil gjerne tro at dette hadde noe med faren din å gjøre.
Du trengte litt tid til å orden opp i ting.
Jeg kan vel bare si at jeg håper du får det du ønsker deg.
Er det alt?
Hva vil du?
Vil du at jeg trygler på mine knær?
Herregud, nei! Selvsagt ikke.
Jeg bare...
Jeg trodde du ville reagere annerledes.
- Ha det, Sam. - Pete.
SOLGT
TIL SALGS
Opprørsflåten som vokter Dakara har falt til Anubis' styrker.
Bra'tac og de gjenværende opprørsskipene vil ikke ankomme i tide.
Anubis styrer nå våpenet.
Da finner vi den største atombomben vi kan,
og så stapper vi den gjennom porten nå.
Anubis har nok porten skjermet.
Atombomben vil ikke ankomme i én del.
Hvis vi kan anrope Alfastedet, kan vi kanskje forhindre våpenet
i å koble et ormehull til den ene eller den andre planeten.
Det gir oss kun de minuttene som porten...
Gå, bare gå.
Sersjant, anrop Alfastedet nå.
Vent. Det er ikke meg.
- Hva? - Jeg vet ikke.
Innkommende ormehull!
Det vil ikke stoppe energien fra våpenet.
Hvis det er våpenet.
Ingen iriskoder.
Vi er for sent ute.
Selvødelegg.
Dette vil ikke ødelegge porten,
og teoretisk er det kun en liten sjanse
- for at det avbryter et innkommende... - Carter!
Carter.
NØD-SELVØDELEGGELSE
Du lager herlig kaffe.
Vel, jeg må gå.
Det er ikke noe du kan gjøre. Du har ikke kraften.
Men det har jeg.
- Du kan ikke drepe meg heller. - Jeg kan slåss mot deg.
- Vel, du kan ikke vinne. - Det betyr ikke noe.
Du vil ikke kunne gjøre noe annet enn å slåss tilbake.
Hva skal du gjøre?
Noe jeg burde gjort for lenge siden.
Å, nei. Nei. Nei, nei!
- Ormehull avbrutt. - Hva skjer?
Jeg vet ikke. Det må være en slags systemfeil.
- Det er umulig. - Slå den av.
Avbryter selvødeleggelse.
Kull-krigerne kom ut av lage og ble forvirret,
som om de ikke lenger visste hva de skulle gjøre.
De hadde ikke lenger en mester å tjene.
Etter det, var de lette å beseire.
Mange jaffaer mistet livet i Dakara.
De som overlevde står samlet som aldri før,
og vi har en avtale. Våpenet må ødelegges.
Det er bra.
Et nytt minnesmerke vil bli reist i dens sted,
slik at vår triumf over goa'uldene aldri blir glemt.
Jeg forstår fremdeles ikke helt hva som skjedde.
Det ene øyeblikket skal Anubis til å trykke på knappen som ender alt liv,
det neste er han bare borte.
Nettopp. Det er et stort mysterium.
En kan bare anta at han ble beseiret på et vis.
Hvis ikke, hvorfor forspilte han våpenet og hæren sin?
- Tror du det? - Det tror jeg.
Det er det eneste som kan forklare at selvødeleggelsen ikke gikk av.
Hva snakker du om?
O'Neill tror Daniel Jackson er ansvarlig på et eller annet vis.
Niks, det var ikke meg.
Hørte noen andre det?
Jeg er her inne!
Det er Daniel.
Ikke! lkke kom inn!
Hei, der!
Det er en lang historie.
Dette er flott.
Jeg sa jo det.
Tenk at vi ikke gjorde dette for flere år siden.
Ja, vel, ikke la oss dvele over det.
- Det er ingen fisk i denne dammen, hva? - Nei.
Pent!